Привіт! Дякую за цікаві запитання:) Отже, мої п’ять копійок:
На початку мого знайомства з ПС мені дужче про зображення йшлося. Суб’єктивно - тоді, в 2012-2014 роках, люди частіше писали формальні привіти і хеппі посткросінг, якихось душевних зв’язків не шукалось… Згодом стала більше цінувати тексти - мабуть, як повномасштабна почалась, і отримала дуже багато співчуття і щирого бажання допомогти. А зараз знову починаю дужче цінувати гарну картинку і красиве оформлення. Бо, зрештою, 1 з 20 приблизно може написати таке, що мене по-справжньому зачепить. Але це нормально! І я рада, що моє відношення змінюється, інакше могло б просто набриднути.
2,3) Завжди намагаюсь впихнути на листівку міні-есе на кілька речень, щоб зміст і малюнок ніби живою ниткою були прошиті. Наприклад, висилаю фотку з Чернігівським Валом - напишу, що це місце значить для мене, для містян, чому тут мені сумно, і що з 2022 на цьому тисячолітньому дитинці з’явились нові сліди від вибухів… Не завжди маю на те настрій і не завжди виходить, але люблю трохи заморочитись, ніби творче завдання виконую. І, відповідно, люблю отримувати щось таке на листівках, адресоване мені.
За весь час тільки один з негативним підтоном отримала, було це десь в 2013 році, коли я тільки починала. Я не зовсім коректно написала свою адресу: “Chernihiv city” замість “Chernihiv”. Бо пам’ятала, що родичам ми завжди на конвертах писали: місто Чернігів, місто Суми… Ну і тут втулила, і зізнатись, не бачу в тому великої проблеми чи біди. Але дівчина з Білорусі все вільне місце на листівці присвятила тому, что ето ви украінци такое всегда пішитє, какойто сіті, у вас так прінято ілі што, ну ви дайотє… Я “сіті” прибрала, але осад лишився Недотьопою себе відчула)
А приємних багато було. Найкращі - ті, які писали, що їм сподобався мій профіль, і вони відчувають щось схоже в своєму житті, і вкладали лист в конверт до листівки.
Взагалі величезним відкриттям для мене була доброзичливість, щирість, готовність прийняти тебе будь-якою від іноземців. У нас люди, здебільшого, трошки інші)
Цікаво почути думки інших людей😀
Мені в першу чергу приємніше отримати класну листівку, але буває люди класні тексти пишуть.
Мої улюблені зазначені профілі, але дуже приємно коли відправник пише: “О, я теж цим цікавлюся”.
Найчастіше пишу короткий погодний аналіз за місяць, додаю хроніки повітряних тривог та дякую за допомогу нашій Україні, ще буває дописую те, що отримувач хоче прочитати.
А я за кожною листівочкою бачу людину. І мені дійсно щастить мати добру пам’ять про багатьох чудових людей.
Насправді, я обожнюю довгі цікаві повідомлення. І для мене щоразу зворушливо тримати поштівку, до країв заповнену дрібним почерком. Хтось ділиться частиною свого життя, хтось описує неймовірні традиції, що склалися у їх місцевості. Звідки б мені було дізнатися про традицію ловити дитячі чобітки з-під балкону Міської Ради і обмінювати їх на дитячі книжки чи іграшки в одному з бельгійських містечок; чи про двох козликів, які втекли від кухаря і влаштували бійку у одній з веж у Польщі?
Багато людей висловлюють чудові слова, “передають енергію” через свої малюнки, пишуть мотиваційні установки: “ви сміливіші, ніж думаєте і сильніші, ніж здається…”, діляться теплими побажаннями від серця.
Хтось поповнив мою скарбничку новим гарним рецептом, хтось попіклувався надіслати вітання, перебуваючи у відпустці у екзотичній країні. Хтось запропонував групі посткросерів разом написати для мене спільну листівку під час своєї зустрічі.
Хтось написав на конверті не рідною для себе українською мовою: “В Україну з братньою любов’ю…”
Для когось листівка - звичайний клаптик паперу, для мене - тепла згадка про відправника, можливість долучитися до іншої культури, бути разом зі світом.
Свою листівку ніколи не писатиму у поганому настрої і щоразу сподіваюся, що одержувач усміхнеться, отримавши її.
Я почала займатися посткроссінгом в рамках свого лікування, мені приємно заморочитись над листівкою, знайти красиві художні марки, начебто для себе Спочатку в мене не виходило, я в стані депресії вже понад десять років, просто підбирала листівки і навіть не писала на них нічого, окрім “greetings from Ukraine”, не писала навіть від кого. Потім, коли мені почали приходити листівки і листі звідусіль, то кожен з них навчав мене як потрібно оформлювати, додавати прикраси, наліпки, рисунки, кольори і т.п. І тепер я створила для себе цілу шухляду з різними наліпками, кольоровим скотчем, купила краски для розпису по склу і розписувала ними вже готові листівки, отримую так 3д ефект, дуже красиво.
Ще не отримувала поганих слів. Про сіті - я теж пишу таун
Також в мене був набір листівок до книжки “Гордость и предубеждения” від Клубу сімейного дозвілля, на обороті вони були повністю порожніми, і я намалювала акрилом кота з кавою, не знаю чого так, не могла довго заснути, це вже було десь о другій ночі, але мені подобається
Танюша, Ви художниця!
Дуже гарно у Вас виходить
А щодо цитати… Думаю, найгірше - це коли дорогій чи коханій людині погано, а ти не можеш нічого вдіяти… Якщо у розлуці рідній людині буде краще десь не поряд - що ж, хай так. Це особиста думка.